Hundreåringen som klatret ut gjennom vinduet og forsvant
Den som har betydd mest for meg her i livet...
... det er Molotov.
Ja.
Oi! Jaha ja, gå ut du.
Hopp ut, det blir kaldt som faen om du skal stå og vente sånn.
Det er mat om en time, så du får mjaue så jeg hører deg.
Molotov! Kom til husbond!
Skal du komme og spise litt? Molotov!
Nei!
Nei, nei, nei...
Nei, nei, nei!
Nei, nei...
Jævel!
Men dæven steike meg...
Jævla revejævel. Nå skal du faen meg få ete for siste gang!
Nå skal du få se på helvetes dessert.
Plutselig hadde jeg sprengt meg hele veien til gamlehjemmet.
61.
- Hvordan går det? - 62.
Nå mistet jeg tellingen. Hvor mange er det i hver pakke?
- Det står at det er ti i hver pakke. - Det kan man ikke være sikker på.
- Det pleier å stemme. - Jeg får telle igjen.
Jeg begynner på nytt. En, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni, ti.
Ja, må han leve Ja, må han leve uti hundrede år
Ja visst, skal han leve
Allan! Allan!
Allan? Allan?
Allan? - Herregud, hvor er han?
- Hvor er gubben hen? - Hvor har han blitt av?
Hei.
Ja. Går det... Kan man reise noe sted herfra?
- Hvor skal du, sa du? - Det sa jeg ikke.
Går det noe transportmiddel herfra?
- Når da? - Jo...
Når som helst.
Er det noe som går her?
Bussen til Strängnäs går om tre minutter.
- Strängnäs? - Ja, 322. Kan det være noe?
Ja...
Holder dette?
Nei, det holder ikke. Du kommer til Byringe, kanskje.
- Hva er det i Byringe? - Ikke en dritt.
Jaha! En enkel til Byringe da, takk.
Og du er...over 65...
- Hva? - Ja. La meg se...
- Vær så god. - Takk.
Men pokker ta...
Kom igjen, da! Hva faen?!
Hvordan har de tenkt her?
Hold i kofferten! Ikke slipp den. Hold kjeft, for faen!
Ja...
Gamlingen må ha gått opp i røyk!
I kjelleren er det jo mørkt og låst. Han kan ikke ha kommet inn her nede.
Vi må ringe til politiet. Gjør du det, eller skal jeg gjøre det? Ring du!
Allan!
Det er mange som har skreket på meg, alt fra konduktører til diktatorer.
Hvor faen er du, jævla gamling? Faen!
Allan!
Den første som bar seg over meg var mor.
Jeg husker ikke at hun skrek, men det gjorde hun sikkert.
Jeg skrek nok også. Det gjør jo nyfødte første gang de ser seg om.
Fatter'n rakk jeg ikke å se skrike så mye.
- Karlsson har spottet! - Fordi jeg viste fram gummien?
Det er løsningen mot sult og nød. Kaller du det for å spotte?
Hvis man gjør det på Barnas Dag midt på torget i Malmköping...
- Jeg må advare folket... - ...da er det å spotte!
Jeg var ni år siste gang jeg så ham.
I dette skinnhellige monarkiet går det ikke an å leve. Jeg skal til Russland!
Far utropte en egen republikk på 15 kvadratmeter midt i Moskva.
Dette er løsningen på sult og nød! Med denne blir kvinnen ikke med barn.
- Nei, ingen barn. Njet. Fantastisk. - Der kunne far gjøre som han ville-
- til russerne ordnet opp med ham. - Det er jo løsningen på sult og nød!
Får jeg si en siste ting?
Fjerdingsmann, fjerdingsmann!
- Fjerdingsmann, fjerdingsmann! - Fru Karlsson...
Beskjeden om at far var død kom en solskinnsdag i april.
Det var samme dag som jeg oppdaget hvor herlig det er å sprenge.
Alt som far etterlot seg kom i en pakke.
Mor fikk et fargesprakende egg som en eller annen Fabbe hadde laget.
Jeg fikk en sånn russisk kone, babusjka.
Og et kamera!
Det var bra gaver.
Mor byttet inn det egget hos landhandler Gustavsson.
Han gjorde en god forretning viste det seg, som alle landhandlere.
Etter fars død, hostet mor i to år-
- før også hun gikk inn i den påståtte himmelen der far kanskje befant seg.
Da ble jeg litt urolig for framtiden og sånn...
...men det er vel naturlig for unger som blir foreldreløse.
- Hvordan skal jeg klare meg? - Du låter som faren din.
Han skulle alltid tenke. Se hvordan det gikk. Å tenke er ikke noe nyttig.
Det eneste man vet sikkert er at det er som det er...
...og det blir som det blir.
Det var mors siste ord.
Siden da har jeg måttet klare meg selv.
- Hallo! - Hva?
- Du glemte kofferten din. - Det går bra.
Det går ingen tog her. Det er nedlagt.
- Hva sa du? - Det går ingen tog her.
- Stasjonen er nedlagt. - Ja.
Jeg ser det. Jeg er ikke født i går.
- Hva gjør du her, da? - Bussen stoppet her.
Jaha. Men hvor skal du, da?
Skal? Jaha, nei... Det...
Det får vi se på.
- Har du vært på luffen lenge? - Luffen?
Du har jo skikkelig bagasje.
Denne er ikke min. Den fulgte bare med.
- En tjuvradd, altså. - Ja...
- Er du sulten? - Ja... Jeg er mest tørst.
- Det kan vi nok ordne. - Jaså. Hyggelig.
- Finner du det? - Jeg pleier å løpe her...
- Jeg kjenner området... - Finner du stedet vi skal til?
- Ja, jeg kjenner området. - Det er jævla flaks for deg!
Hva faen...
- Hva gjør du? Hva er problemet? - Det er tom tank.
Faen!
Pokker. Har du en ekstradunk? Hva?
Det fins bare ett hus i Byringe! Det er lysebrunt.
- Det er litt gult også! - Hvor skal du?
- Har han ikke bare virret seg bort? - Nei, han er helt klar i knollen.
Hodet er helt i orden. Hvordan kan man stikke av fra sitt eget selskap?
Jeg har jobbet så mye for hans skyld, og han bare forsvinner.
Vi har kjøpt en prinsessekake til 40 personer minst.
Den bestilte vi, for han liker jo marsipankake.
Ellers spiser vi bløtkake her. Marsipan setter seg i gamlingenes tenner.
Hva skal vi gjøre med den? Her står jeg med en diger kake ingen kan spise.
Jeg kan tenke meg sjokoladekake, men det er jo ikke jeg som fyller år.
Ring meg når han kommer tilbake, for slike saker pleier å løses raskt.
Har han hoppet ut gjennom vinduet? Det sto åpent da vi sang i morges.
- Da var det faktisk åpent. - Jeg vet ikke.
- Det er mulig. Det løser seg sikkert. - Det tror jeg ikke.
Fy faen, aldershjem! De har fått for seg at jeg skal inn der til høsten.
- Jeg har bare satt foten der en gang. - Ja...
- Har man tatt fire, kan man ta en til. - Ja.
Jeg fikk en slant for å underholde med trekkspillet for gamlingene.
De satt og hekka som fugler.
- Så du spiller trekkspill? - Ja visst.
For noen stakkarer, sitte der... Jeg sitter heller i buret.
- Gratulerer igjen, da! - Ja, det hadde jeg glemt.
Hei på denne lille karen!
Har du hatt noen kjerring?
- Nei, det ble aldri slik. - Hvordan klarte du å unngå det?
Tisser du utendørs? Jeg må gjør plass til neste runde. Det presser seg på.
Det var bra at maten gikk ned. Det blir dessert siden.
Ja, jeg kommer...
Hallo, er det noen der? Hallo!
- Hvor er gubben og kofferten? - Vi har stengt. Stasjonen er nedlagt.
Hvor er gubben og kofferten?
- Jeg er alene her... - Og hvem har sittet her da?
- Nei...nei. Au! - Hører du, gamling!
- Forstår du dette her? - Au! Nei! Slutt!
Forstår du nå, din jævel?
- Forstår du?! - Ja, ja!
- Au, au, au! - Skal vi kaste mynt og kron?
- Vi skal se om du får beholde livet. - Slutt nå. Ro deg ned litt...
Flaks for deg at jeg ikke har en mynt.
- I entreen er det en skål med mynter. - I entreen? Er du helt dum i hodet?
- Pokker ta, for et treff! - Sier du det?
Den desserten du pratet om, hvordan blir det med den?
Vi må få ham unna... før han kvikner til.
Jeg må tilstå at man begynner å bli litt nysgjerrig på...
...hva som er i kofferten.
Sånn! Det er den raskeste måten...
- Oi, det ble litt mye! Jeg tar den. - ...å åpne på, selv om man kan koden.
Vil du ha det rent?
Å, herre min gud!
Det var en hel del kontanter. Ikke rart at pjokken var grinete.
Lukk opp, for faen! Hør her, gubbe!
Slipp meg ut!
- Jeg vil bare ha den kofferten. - Ro deg ned.
Alvorlig talt!
- Hva var det? - Jeg satte på aggregatet.
Jeg tar den jævla kofferten, og så drar jeg. Jeg skal ikke slå deg.
Det er lett å male fram lyseblå planer når man sitter i møkka.
Men det er ingen vits. Livet er som det er og blir som det blir likevel.
Det fikk jo landhandler Gustavsson erfare.
- Vent her, Bibi! - Kom snart tilbake.
Han planla sin eskapade bra. Han valgte en soldag, en vakker vei-
- og en perfekt haug for tissepausen, og likevel gikk det i dass.
For jeg hadde valgt samme haug for min prøvesprengning.
Hun skrek som en stukket gris.
Det er vel det elskerinner gjør når landhandlerhoder deiser ned i fanget.
Prøvesprengningen var vellykket, men det ble en billett inn på galehuset.
Sånn.
Dette er ditt nye hjem. Ikke noe bråk og leven her.
Etter noen år bak lås og slå-
- havnet jeg til slutt hos en sånn rasebiolog, professor Lundborg.
Hold opp, Allan.
Vet Allan om han har negerblod i slekten?
- Nei, det tror jeg ikke. - Jeg får det ikke til å stemme.
Allan har negroide mål, du er tilbøyelig til vold-
- men du er veldig lys i huden. - Men jeg vil gjerne treffe en neger!
- Allans far var revolusjonær av seg. - Han var litt spesiell.
Og eplet faller visst ikke så langt fra stammen.
Vi tar det sikre før det usikre.
Lundborg duket opp og sørget for at mine gener ikke ble spredt videre.
- Doktor, pasienten er klar. - Ja.
Det er vel sånt rasebiologer gjør.
Bandasjer ham litt ekstra.
Han var ikke så stø på hånden, men som jeg forstår gikk operasjonen bra.
- 49 800 000... - Her er den siste.
- 49 900 000... - Og den.
- 50 millioner! - Du kan telle, du.
Det var ikke så verst...
- Kommer du fremdeles ikke fram? - Telefonen hans funker jo ikke.
Ring igjen. Send en sms! Gjør som du planla, for en gangs skyld.
- Hva skulle han gjøre? - Han skulle hente en koffert.
- Koffert? - Du vet vel hva en koffert er, Bøtta?
Et bærbart rom å ha greier i.
- Kunne du ikke hente kofferten selv? - Er dette billettbånd fra Gröna Lund?!
- Jeg glemte fotlenken. - Men jeg har ikke glemt den.
- Er det Bolten? - Jeg tar dette her.
Hold kjeft! Jeg snakker. Hold kjeft, sa jeg.
- Hallo, det er Gjedda. - Hei sann, kamerat! Hvordan går det?
Dritbra! Hva er klokka hos deg? Vi har kveld.
Blås i klokka. Du skulle ha ringt meg tidligere. Hvorfor gjorde du ikke det?
Jeg vet det, men... Hva faen, jeg hadde problemer med mobilbatteriet.
- Jeg prøvde å... - Ro deg ned!
Du mumler og babler. Gi telefonen til noen som kan snakke ordentlig.
Mobilladere... Ok, vent! Jeg gir telefonen til Caracas.
Vent.
Caracas, kjerring! Telefon.
Kom!
Hvem er det?
- Pim! Hvordan går det? - Blås i det! Har dere pengene mine?
- Vi har dem. - Hva mener du?
En av gutta mine har gryna. Si at vi har dem, alt i orden.
Caracas, er du der? Hallo!
Hallo. Bolten har dem.
- Ok, så dere har pengene? - Han kommer snart hit. Slapp av.
Kureren min skal ha kofferten i morgen, ellers er dere døde.
Jeg ba deg si at vi har pengene! Er det så vanskelig? Det er verdensrekord.
Du stikker til Malmköping og henter idioten. Nå er det alvor!
- Java? - Ja takk.
Og Dispril.
- Har det gått bra å sove? - Ja.
- Har han bråkt nå i morges? - Nei, ikke et knyst.
Minus 20... Dæven døtte!
- Faen i helvete, hva har jeg gjort? - Hva?
Helvete! Hvordan kunne jeg glemme å skru av kjøleren?
Jaså du. Ja, ja, det...
Det løser seg.
Anger er ingen vits, så lenge man ikke eier en tidsmaskin.
Nei, anger har aldri gjort noe angret ugjort.
Operasjonen min har jeg aldri angret. Tvert imot, det var et lykketreff!
Var ikke snabben støl hadde jeg ikke måttet ta en pause i kanonstøperiet.
Og jeg hadde aldri tatt jobb der heller.
- Disse kanonene... - Vi støper løp. Vi mangler en mann.
Du får gå ved siden av en uke. - Esteban! Hold kjeft og jobb!
Si, si, si! Vi må arbeide sammen for å skape en bedre verden.
Spanjolen Esteban var slank som en ål-
- for munnen bruktes bare til å prate. - Bli med og krig mot Franco!
Allan, hvor er du? Hva vil du? Du må ta stilling.
- Du må gi meg et svar! - Jeg liker når det smeller.
Vi må gjøre noe nå!
Da det ble borgerkrig i Spania, ville han ha meg med og knuse Franco.
Tja, hvorfor ikke? I krig får man sprenge alle mulige konstruksjoner.
Leve revolusjonen! Leve Durutti!
Hvor skal dere? Bli med meg! Bli som brigaden!
Durutti sier, og han vet det...
- Hitler er en bra mann. - Vi må stoppe ham!
Jeg må sove.
Ikke sov! Angrep er seier! Vi dør heller enn å dra tilbake!
Leve revolusjonen! Den leve!
Vi har en ny verden i våre hjerter som vokser i dette øyeblikk, kamerater!
Løft det republikanske flagg og åpne deres revolusjonære hjerter!
Da vi kom fram hadde krigens første kule ennå ikke blitt avfyrt...
Død over Franco!
...før Esteban skrek, for siste gang.
Min mors kloke ord kom til meg da.
Gutten fikk aldri sprengt noen broer-
- men jeg fikk sprenge desto flere.
Og tres og dos og uno. Nå smeller det!
Dukk, for faen!
I mange år gjorde jeg ikke annet enn å spise, sove og sprenge.
Å... det var en herlig tid!
Det ble for mye av det gode, for plutselig var sprengetrangen borte.
Jeg tenkte: "Nå driter jeg i dette! Jeg gjør noe annet."
Har man knallet gjennom hele Spania, så er det helt greit å få litt skyss.
Stopp.
Stopp der!
Det viste seg å være general Franco som var ute og flottet seg.
Vinkingen min ble tydeligvis satt pris på, for han bød på dans, paella-
- og en skikkelig rioja-fyll.
Det var en perfekt avslutning på tiden min i Spania.
Min venn Allan, du reddet livet mitt. Jeg gir deg min favorittpistol.
Så mye krimskrams...
- Nyt den. - Takk.
Hei min herre, se her. Kan den skytes med?
Hei sann! Ja, sånn skal man danse!
Rolig, alle sammen! Dette er min venn Allan.
Si meg, Alan, hva er det du vil savne mest ved vårt herlige land?
Vinen, og vennen min Esteban, som er død.
Leve Esteban!
- Hva er det som piper? - Det er vel en telefon...
Jaha, se der.
Her skal vi se. Det renner inn en masse sms.
- Nå? - Det er dårlig dekning der inne.
Fra Gjedda, fra Bøtta, Bøtta, Bøtta.
- Bøtta, mamma. Bøtta, Gjedda. - Han virker populær.
Sånn passe. Bøtta skriver: "Ring eller dø".
Men pokker heller!
- Hallo! - Jeg er i stasjonshuset nå.
Det er helt tomt her. Det sitter bare en jævla nisse i billettluken.
- Hva skal jeg gjøre? - Har du spurt ham?
- Om hva da? - Spør om han har sett noe!
Ok, jeg spør.
Ronny Hult og kona hans er her. Du kan hente dine besøk selv neste gang.
Unnskyld, jeg visste ikke at de hadde kommet.
- Hei... - Vær så god og sitt.
Fortell, hva var det som skjedde i går?
Jo, jeg jobber på Reisesentrum, og det hadde gått noen timer...
Bare fortell hva som skjedde.
- Det er jo det jeg gjør. - Du gjør det ikke så bra.
Det var en kar som hoppet på meg. Han var veldig voldsom.
Nå glemte du å fortelle om den gamle!
Det var et gammelt menneske... Jeg solgte en billett til en mann.
Det var hundreåringen. Han kjøpte en billett av Ronny.
Så mishandlet mc-typen Ronny og tvang ham til å kjøre til Byringe.
Hallo?
Er det noen hjemme?
Vet du hva klokka er?
Ja...
- Den er nesten elleve. - Det var bra.
Da har de snart lunsjpause der inne.
Hallo, hallo!
- Hei... - Ha det.
- Jaha, du. Det kunne gjort vondt. - Det kan ha sine fordeler å være død.
Sånn.
- Skal vi hive alt? - Hiv alt!
- Hva skal du gjøre nå? - Han skal inn der.
Pina dø...! Åh.
Sånn.
Djibouti. Jaha, ja. Han får se seg om i verden, da.
Fordelen med vester er at det ikke er så nøye med størrelsene.
Ja, ja...
Jaha, ja. Jævla jentekast.
- Hva? - Julius, hjelp til med å dra kofferten.
- Vi er jo to om den. - Ja, dæven døtte.
Det er klart. Da tar du den der. Takk skal du ha.
Hallo, du der!
Hallo der, kan du vente litt? Jeg er fra politiet.
Jeg leter etter en hundreåring som har forsvunnet fra eldrehjemmet.
- Har du sett en gamling? - Jeg så en gammel kall på en dresin.
Han dro forbi med Jonsson.
- Var det Julius Jonsson? - Ja, akkurat.
Og så en med motorsykkelvest. Han hadde solbriller på seg.
Man har det nå for tiden. Han hilste ikke engang.
- Hvor så du dem? - Ved fotballbanen i Åkers stykkebruk.
- Er det lenge siden du så dem? - En halvtime, omtrent.
- Er du sikker på det? - Nei.
Nei...
Ha det.
Du...
Hallo! Har du plass til to haikere?
Vel...
Hei.
- Jo...jo, det kan gå bra. - Så fint!
- Det er ganske trangt her bak. - Kofferten kan jeg ha i forsetet.
- Hvor skal dere? - Er det din kiosk?
Nei. Jeg jobber bare ekstra. Ellers studerer jeg.
Studerer? Ikke ungdomsskolen, antar jeg.
Nei. Jeg har prøvd meg fram en del. Jeg har studert en masse greier.
Jeg tenker at det er et ganske vanskelig spørsmål...
...med yrkesmuligheter og sånt.
- Hvordan da? - Nei, men...
Det fins jo liksom forskjellige... Altså...
- Jeg kan tenke meg at... - At?
Jeg kan tenke meg at det er vanskelig med valg. Hvordan...
Det er vel kjempebra å holde alle dører åpne.
Ja, blås i det.
- Hopp inn her... - Takk skal du ha!
Hvor skal dere nå da?
Tja... Hvor skal du hen, da?
- Jeg skal til senteret og storhandle. - Senteret? Det virker hyggelig.
- Ja? Det ligger midt i hutaheiti. - Hutaheiti er undervurdert.
Ja, kanskje det.
Kan du ikke ta med sponsingen? Det hadde vært perfekt!
Skandia er jo 150 år, og gamlingen er 100 år.
Det ville bli kjempebra. Du som er politi kan gjøre noe crazy av det!
- Nei, jeg gjør ikke det. - Begge er jo gamle.
- Jeg er jo politi, for pokker. - Det ville bli kjempebra.
Jeg er jo ansatt av staten. Jeg kan ikke drive reklame i denne kanalen.
70-tallsgruppen The Police husker vi, og låta deres "Message in a bottle".
- Nå har jeg politi Aronsson i studio. - Betjent.
Velkommen. Du har en "message" til folket, men ikke i en flaske.
Fortell litt om det.
Det dreier seg om en mann som heter Allan Karlsson-
- som på sin hundreårsdag forsvant fra eldreboligen i Malmköping.
100 år, det var som pokker! Leker han gjemsel?
Nei. Vi tror at han har blitt kidnappet av en mc-gjeng på stasjonen.
Har han blitt kidnappet? Oi!
Det låter som et utdrikningslag. Skal han gifte seg med Anna Nicole Smith?
Vi hadde vært takknemlige om folk kunne gi oss tips.
- Hallo. - Jeg sitter i bilen.
En purk på radioen snakker om en 100- åring som er kidnappet av en mc-gjeng.
- Hva sier du? Hva da, kidnappet? - De sa det på radioen.
- Det må jo være Bolten! - Søren heller! Nå er du død, Bolten.
Det er bra.
- Skal du ha noe? - Vel... Nei, det går bra.
100-åring kidnappet av MC-gjeng - forsvant fra eldrebolig
Fyll opp... Dra i spaken.
Du må dra i spaken, ellers kommer det ikke bensin. Dra i spaken.
- Nei... - Du må dra i spaken ved pumpa!
Har du aldri fylt bensin før? Man må dra i spaken.
- Har han kidnappet deg? - Hva? Hvem da?
- Julius! - Nei, nei. Dra i spaken, ellers...
Det står at du er kidnappet av en mc-gjeng.
Julius har en mc-vest på seg.
Den er ikke hans. Han tok den fra den skallete pjokken.
- En liten gutt? - Han trenger den ikke, han er dau.
Jeg slo en krokketkølle i hodet på ham. Nei, altså, han frøs i hjel.
- Ok... - Den skallete pjokken...
Han kom og var svett i ansiktet. Han hadde vel diaré. Han følte seg dårlig.
Han stakk kofferten i hånden på meg. Det er 50 millioner i den.
Kjør! Klampen i bånn!
- Han vet ikke hvordan man fyller opp. - Drit i det, kjør!
Gi gass nå Benny, gass!
- Kjerringa i kassa så meg. - Så hva da?
Den lille posen kom til å smette ned i lomma på meg. Vil dere smake?
Ja takk. Jaså, du var inne og nasket?
- Hva faen?! - Hva da?
- Hva faen er det som har hendt? - Jeg ber om unnskyldning.
Det er klart at du som jobber i kiosk blir forbanna når jeg knabber...
- Han kan jo ikke åpne en millionbunt. - Jeg driter i godteriet!
Hva i helvete har dere gjort?!
Jeg foretar aldri mer en etterlysning på radio! Det blir bare tull.
- Ja, det ble ikke så bra. - Det skal være visst.
Åkers stykkebruk tok kontakt. Bikkja markerte lik på dresinen.
- Lik? - Ja.
Benny, hør her, vil du ikke drite i senteret og bli med oss i stedet?
Eller har du tentamen på mandag?
- Hva skal dere gjøre med pengene? - Vi og vi... Vi skal vel dele dem.
Vi snakker mer om det siden, men vi står jævlig dårlig her.
Kan du ikke kjøre videre?
Men hvem tilhører pengene? Det er jo noen andre sine...
- Hvem tilhører de egentlig? - Hva er hvem sitt egentlig?
Alt bytter jo eier før eller senere.
Francos muskedunder byttet jeg mot en arbeidstillatelse i Amerika.
Du, Allan!
- Vet du at de ser etter folk? - Hvem da?
- Til Manhattanprosjektet. - Manhattanprosjektet?
Ja, Manhattanprosjektet, Allan. Vi må fikse et intervju til det.
- Ligger hammeren min der? - Det låter skikkelig bra.
- Ja? Du og jeg kan forandre ting. - Det er et bra prosjekt!
Det er på tide at noen gjør noe med det. Den er bitter.
Bitter? Hva pokker snakker du om?
Drinken Manhattan. Her.
- Hva i helvete...? - Man drikker den, drinken Manhattan.
- Hva da? - Det er som å kysse en hunderumpe.
Bittert.
- Det er en bombe, verdens største. - Er det et bombeprosjekt?
Og plutselig kom sprengetrangen tilbake.
Det må jeg si, det var en herlig følelse.
Det kommer ikke til å fungere. Vi prøvde forrige uke.
- Litt kaffe hjelper kanskje. - Takk.
Ingen bombe i dag heller?
Herr Oppenheimer, jeg er skuffet. Det skjer ikke noe her. Ingen eksplosjoner.
- Og du heter Allan? - Ja.
Vi må løse veldig kompliserte ting.
Nei, dere må teste igjen. Mamma sa: "Ikke tenk så mye, bare gjør det."
Men før bomben kan detoneres, må vi løse et avgjørende problem.
- Hva er problemet? - Allan... Du skal få et minutt.
Vi ville måtte bruke dobbelt så mye plutonium som vi gjør nå.
Så hva venter dere på?
Vi kan ikke doble mengden. Det er ustabilt og faller fra hverandre.
Jeg vet det, dere har pratet om det i ukesvis. Hør etter, du får et minutt.
Jeg har grubla litt på det. Hvis du tar halvparten her, og halvparten der-
- og fører det sammen rett før eksplosjonen.
Det er problemet! Hvordan gjør man det i en innkapslet bombe oppe i luften?
Men pokker heller, har du litt dynamitt?
Mer vrient enn som så var det ikke å få futt i bomben.
Alle ble helt ville i nikkersen, ikke minst Harry.
Ja, visepresident Harry S. Truman.
Jeg skal by deg på en enorm drink!
- Jøss, jeg har pissa på meg... - Du gjorde menneskeheten en tjeneste.
Hører du? Du har gjort... Du har forandret verden.
Du har forbedret verden.
Jeg sier deg...hør! Det blir ikke flere kriger takket være din oppfinnelse.
Takket være deg, min venn...
Pang!
USA og verden trenger aldri mer å slåss, for folk vet hvilken kraft...
Mine herrer, unnskyld at jeg forstyrrer.
- Herr Truman. - Hva er det?
Det er telefon til deg. Du må ta den.
Jeg må ta denne. Bli aldri politiker.
Hallo?
En fulltanket amerikaner kan mase høl i huet på hvem som helst.
Det kreves mye for å få dem til å gi seg, som at en president dør.
Herregud! Jeg kommer straks.
Det var akkurat det Roosevelt gjorde den dagen.
Nå... Her.
Hei du, Harry! Du glemte din...
Det er visepresidentens lighter. Behold den.
Så Harry var heller ikke så nøye med hva som er hvem sitt.
Herr Karlsson, velkommen tilbake til Sverige!
Statsminister Erlander inviterer på velkomstmiddag.
Så fort jeg landet, sjanghaiet de meg til en bestikkelsesmiddag på Grand.
Det passet bra etter flymaten.
- Jeg er litt sulten. - Hopp inn fort!
Han sier: "Ned kjerringer og gubber, for nå lader han om!"
Jeg hørte fra Harry S. Truman at Allan har gjort stor innsats for Amerika.
- Vel, men for en fest vi hadde! - Fortell, jeg er svært nysgjerrig!
Jo, vi drakk mengder med tequila.
Jeg snakker selvsagt om det som skjedde før det.
Nei, vi drakk bare tequila. Harry ville ha bourbon, men det er bare piss.
Jeg henviser til arbeidet.
Jaha, da jeg jobbet på Manhattan. Da får man ikke drikke tequila.
Du får unnskylde, jeg må avbryte. Regjeringen kaller. Kona mi, altså!
Nå får det være nok. Regningen står på meg. Fortell mer til ingeniør Eklund.
Ja... Ha det.
- Statsministeren har bedt meg... - Kommer han tilbake?
- Nei. - Da tar jeg denne kjøttbiten.
- Synd om den går til spille. - Statsministeren har bedt meg...
...å høre meg fore om det kan finnes en plass for deg på AB Atomenergi.
- Så hyggelig. - Hvis vi begynner med studiene dine...
Det er ikke mye å henge i juletreet. Tre år.
- Tre års akademiske studier, bare? - Ja, jeg sluttet da jeg var ni.
- Ni? - Ja, akkurat. Eller ti var jeg.
Nei, jeg skulle fylle ti det året, så jeg var ni da jeg sluttet skolen.
Her har vi en liten pjokk som vil hoppe ned i kjelleren. Ta han der, du.
Den der Eklund forsvant fortere enn en høne driter.
Men så var jo ikke han den eneste på Grand som var ute og trålte.
God kveld, herr Karlsson. Jeg heter Julij Popov.
Jeg er fysiker. Vi er kolleger.
Kanskje vi skal ta en spasertur? Vi trenger litt frisk luft.
Hva pokker, en spasertur?
- Popov! - Jeg kommer.
Lille frøken, her var det fine greier. Grönstedts...
- Jeg tar en O.P. - Du betaler. - Hvor mye?
- Gi henne en femtilapp. - Ja, det blir bra.
Oi, den er litt vrang!
Nå begynner det å bite. Jeg føler meg i slaget!
Nei da, vil bare gjerne ta del i dine erfaringer og din kunnskap.
- Sier du det? - Det kan bli lukrativt for deg.
- Men hvorfor? - Kamerat Stalin er en sympatisk mann.
Ok, jeg liker bare å sprenge ting.
- Det gjør jeg også! - Gjør du?
Ja.
Gi meg litt dynamitt, så sprenger jeg hva som helst.
Dæven døtte meg!
Hva gjør den her? Dette er innaskjærs.
Vi begynner å få lite bensin.
- Kjør opp her. - Ja, gjør det.
Sjötorp? Det låter bra!
- Hallo! - Hei, hei.
Vi lurer på om vi får leie et rom her i natt?
Dette er ikke noe jævla hotell. Jeg bor her.
Men vi betaler bra. Penger har vi, det er ikke det.
- Jaha. Er dere på rømmen? - Jeg forstår at det virker rart.
- Jaha, der kommer det en liten kar til. - Vi kjørte oss litt vill, og...
... vi ville bli så takknemlige om det går.
- Hei på deg. Gunilla. - Hyggelig.
Vi får vel se.
Jeg får trøkke dere inn da. Bare ingen pisser på seg, da må dere sove i låven.
- Hva er det? - Det er Sonja.
Hva har vi her da...
Ja, hei du.
Det var ikke dårlig.
Kom, Sonja!
Er hun 40 år omtrent?
Sonja? Jeg aner ikke.
- Hvorfor tror du det? - Jeg er nesten zoolog.
Nesten? Hvordan kan man være "nesten"?
Ja, man blir nesten ferdig med utdannelsen...
- Hvor har du funnet henne? - På et sirkus.
- Jaha. Kan hun forskjellige kunster? - Det har jeg pina dø ingen anelse om.
- Sirkus er bare dyreplageri. - Ja, absolutt.
- Jeg hater også sirkus. - Det var det eneste bra eksen gjorde.
Han forsto at jeg syntes synd på henne, så han tok saken i egne hender.
Tok han henne bare?
- Tok? En elefant eier vel seg selv. - Jo...
Allan! Hør her...
Sånn kan du ikke gjøre.
- Stopp! - Det er for dårlig futt.
Det skal jo smake grillet.
- Hva er det? - Fransk potetsalat.
Ja, det så jeg, men den grønne gurglemeien. Det så godt ut.
Det er guacamole.
- Er du nesten kokk også? - Nei, nesten kostholdsekspert.
Nei, nå tuller du med meg!
Nei, jeg er dessverre nesten veldig mye. Nesten veterinær...
Nesten nasjonaløkonom, nesten farmasøyt, nesten personalviter.
Jøss! Du må være nesten singel også. Du har ikke hatt tid til noen kvinne.
Nei. Eller jo...
Jeg er singel. Jeg er ledig.
- Eller kanskje du spøkte? - Nei, men du spøker vel?
Nei. Jeg har brukt de siste 18 årene til å ta 920 høyskolepoeng.
Jeg har hatt vanskelig for å temme min vitebegjærlighet.
Du må slutte å lyve for deg selv! Ellers kan det jo gå til helvete.
- Det blir ikke noe av noe. - Det er en analyse man kan gjøre...
Hva faen gjør du her?
- Hva? - Hva gjør du her?
Æh...
- Jeg hadde tenkt å hente noen greier. - Du har ingen greier her!
Jo, jeg har... Jeg hadde tenkt å hente asjettene mine.
- Hvilke asjetter? - De blå med sånn mønster på.
Du ga dem til meg i bursdagspresang!
Jeg angrer, jeg vil ha dem.
Drit på deg, Ricky! Stikk av. Du skal ikke være her.
- Hyggelig å knulle med? - Ja, han er hyggelig.
Han er best. Helt forbanna herlig.
- Fingerferdig. "Elske" pleier vi å si. - Ricky. Hei.
- Gratulerer. - Takk...
Ha det bra!
Nei, du må snu.
Ja, sånn ja!
Ja. Nei... Ja, det går bra. Litt til...
- Nå får du... Sånn ja. - Du kan rygge opp her.
- Det går fint. - Hvis du rygger litt til...
- Sånn ja! - Bra!
Au, som han slira på koblingen.
Gunilla, Gunilla!
Jeg vet ikke hva som er galt med meg. Jeg trekkes til sånne idioter!
Du vet det sikkert. Du er vel nesten psykolog.
Nei, ikke helt... Men det er ikke så mye igjen.
Jeg har tatt grunnkursene. Jeg har igjen nevropsykologi.
Men det er vanskelig å si hva problemet ditt bunner i.
Men du kan jo endre adferdsmønsteret ditt om du vil.
Men, Benny, man kan ikke velge hvem man blir forelsket i.
Nei, dessverre...
Gunilla! Det var du og jeg. Du og jeg...
- Hallo? - Brutter!
- Hallo, Ricky? - Hun har forlatt meg.
- Hun har møtt en annen. - Ricky, drit i den jævla dama!
Det er ingen jævla dame, det er Gunilla!
Ikke sluk mere "valle" nå og ikke drikk mer. Vi tar den møkka i morgen.
Jeg orker ikke mer. Det er over. Hun knuller med den jævla hundreåringen.
Hva sa du? Hva da, hundreåringen?
- Har du sett hundreåringen? - Den jævla gubben som var på tv!
Men Ricky...
I forgårs satt jeg og snudde på en fyrstikkeske alene i kjøkkenet.
Så dukket plutselig denne karen opp, og nå sitter jeg her.
Det er jo dæven døtte meg herlig!
Ja, det ene fører jo til det andre...
Men hvorvidt det andre blir bedre enn det ene, det kan man aldri vite.
Men jeg vet at ubåt, propellfly og vodka blir man sjaber i magen av.
Noe så jævlig også...
Unnskyld, hva sa du?
Først ville vi ha Albert Einsteins hjelp.
- Går det bra? - Ja.
Vi fant herr Einstein. KGB hentet ham i Genève.
Er det utdrikningslaget mitt? Så spennende!
Vent, jeg skal jo ikke gifte meg! Jeg har ikke engang en kjæreste!
Vi fikk vite at han var Herbert Einstein, Alberts helkorka halvbror.
Herbert Einsteins eneste likhet med broren var utseendet.
Kamerat Stalin ble liksom...veldig...skuffet.
Ja, det tror fanden.
- Så nå håper vi på deg, Allan. - Funker ikke det nye anlegget i Sibir?
Hvem er ansvarlig for dette? Jeg spør dere!
Dere imbesiler! Idioter!
Det er ikke så bra med marmor når man har hodepine. Han skriker jo.
Hvem er ansvarlig?
Kamerat Stalin vil høre alt om atombomben.
Jaså, sier du det. - Ja visst, hvorfor ikke?
Men kanskje en drink først?
Hva faen sier han? Kalashnikov?
- En drink, og så forteller du alt. - Sånn skal det låte. Bra!
Dans, dans!
Ut og dans!
Pokker, som du maser, du er gal. Du låter akkurat som Franco.
- Franco... Fascisten? - Maser hele tiden, det er så gørr.
Hva sier han?!
- Kjenner du Franco? - Ja. Jeg...jeg reddet livet hans.
Reddet du livet på den verdiløse, spanske rotta?
Nei, dansen din...var vakker. Veldig maskulin.
Franco danset sånn... Som en kvinne.
Be ham om å si sine siste ord.
- Si dine siste ord. - Akkurat, hør her...
Jeg syns ikke at menn skal danse i det hele tatt.
Bare kvinner.
Man kan ikke synes det samme om alt.
Men at Gulag er et møkkahøl skriver de fleste under på.
Likefullt fikk jeg jo bli kjent med noen nye mennesker også.
En del ganske overfladisk. Men det var der jeg ble venn med Herbert!
Herbert Einstein. Som sagt, det ene fører til det andre.
- Hei du, idiot. Legg steinen tilbake. - Ja, ja...
Idiot.
- Hei. - Hei.
Og maten der, eller foret... Den var elendig.
Og noe vodka så jeg ikke snurten av. Jeg fikk ikke i meg en dråpe.
Jeg bestemte meg for å komme meg vekk derfra. Planen var bra.
Herbert var den eneste som fikk gå utenfor områdene sine uten å skytes-
- for vaktene var vant til at han gikk seg vill hele tiden.
Du later som om du skal til matsalen, men du havner i vaskeriet.
- Der stjeler du to uniformer. - Gå til matsalen.
Nei, nei. Du bare later som om at du skal gå til matsalen.
Men du havner i vaskeriet. Vaktene tror at du skal til matsalen.
- Så jeg går til matsalen? - Du går til vaskeriet!
Vaskeriet? Hvorfor skal jeg gå dit? Maten er jo i matsalen.
Dette er helt jævla utrolig! Du går feil, det er en lapsus.
Hente lapskaus?
- Skal vi spise før vi flykter? - Nei.
- Men vi går jo til matsalen. - Herbert, hør nå!
Vi går til matsalen hver dag, men du skal ikke til matsalen.
Du går til vaskeriet og stjeler to uniformer.
- Jeg forstår. Det er planen! - Ja, akkurat.
Allan, vi er i matsalen. Vi klarte det! Vi klarte det, Allan!
Etter ett år ga jeg opp. Planen min var alt for komplisert for Herbert.
Herbert, glem det.
Søren ta, hvor har jeg gjort av den?
Herbert, slutt! Vær så snill! Prøv å sove litt.
- Jeg finner ikke splinten. - Hvilken splint?
- Splinten til denne! - Det er jo en håndgranat.
- Når fant du den? - For et år siden, kanskje.
- Kom! Hvor fant du den? - I vaskeriet.
- Var du i vaskeriet? - Det var en lapsus.
Du må kaste den.
- Idioten! - Stans!
Unnskyld, vi har et problem. En håndgranat uten splint.
- Kast den ut! - Håndgranat!
Håndgranat!
Nå er den borte.
Jeg kan si at løse raketter oppfører seg som kattepikker i mars.
De farer i alle retninger.
- Vi bør nok gå nå. - Til vaskeriet?
Se, vi kan ta denne her.
Brannen sprer seg til militærbasen.
Stalin tok nyheten om at leiren og Stillehavsflåten brant opp så tungt.
Han falt av pinnen.
Trykk ham ned i badekaret, spyl ham og få ham til å snakke!
Inn med faenskapet i badet og spyl ham!
- Skjerp deg, for helvete! - Au!
- Fram med adressen! Hvor bor hun? - Au!
- Hvor bor kjerringa? - Sjötorp...
...for det ligger så fint til ved en sjø.
- Gjedda, hørte du? - Raska på, Bøtta! Vi setter i gang!
Forsterkeren virker ikke, og garantien gjelder fremdeles.
Ja, jeg kommer inn med den. Takk.
Jeg tenkte på de likhundene. Hvordan kan man vite at de markerer lik?
- Hvordan da? De er jo likhunder. - Jo, men...
Jeg vet ikke, men jeg tenker at Allan er jo faktisk 100 år...
- Og hva da? - Eldre mennesker lukter jo annerledes.
En søtlig duft. Det er litt...
Litt...litt som lik.
- Dropp det. - Ja.
Undersøk Per Gunnar "Gjedda" Gerdin og Hans "Bøtta" Claesson.
- Jeg har fullt opp med hundreåringen. - Det er samme mc-gjeng, "Never Again".
- Har du ikke lest utredningen? - Jo da.
Satte du i halsen?
Sånn ja!
Ta litt grønnsaker her.
Jeg fant denne mobilen på kjøkkengulvet. Er den din?
- Nei, den er ikke min. - Den er ikke Gunillas heller.
- Den er skrudd av. - Slå den på og se hvem som har ringt.
- Da får du greie på hvem sin det er. - Jo, men kan man gjøre sånt da?
- Vær så god. - Takk.
Noen som heter "Åleg" har ringt. "Åleg" igjen.
Han heter Oleg. Det er russisk. Lille-Popov har ringt.
- Er det mobilen din, Allan? - Ja.
- Yes. - Jeg har funnet den jævla gubben.
- Dritbra. Har du kofferten også? - Nei, det er masse folk her.
- Finn kofferten fort som faen, bare! - Ja, ok...
- Hva da, "ok"? Har du problemer? - Nei, jeg tenker bare på gamlingen.
- Hva skal jeg gjøre med ham? - Gjør som du pleier: true.
Dette er en trussel!
Den som gjør noe, blåser jeg huet av! Hent kofferten!
Kofferten er på kjøkkenet.
- Jævla homse, hent kofferten! - Snakker du til meg?
Jeg sa "jævla homse". Fort! Jeg skyter gamlingen.
Og du holder deg rolig der oppe.
Skynd deg!
Stopp, stopp der!
Rygg fra kofferten! Rygg!
- Hallo! - Så masse tid det tar!
- Har du funnet kofferten? - Jeg har den.
- Dritbra! Har du pengene? - Jeg sjekker nå.
Dere holder dere rolige! Rolig og pent. - Bra, jævla homse! Ta det med ro.
Rolig og pent!
- Det er en drittkoffert, bare plast. - Hold kjeft, jævla rosin!
- Helvete, så mye gryn! - Bra!
- Ta kofferten og kom hit fort som faen! - Stikk av, din jævel!
- Stopp, kjerring! Jeg skyter. - Det er jeg som skyter, jeg bor her.
- Bøtta, hva holder du på med? - Stikk, jeg skyter hodet av deg!
Bøtta?
Helvete! Nei...
Caracas, for helvete! Opp med deg.
Du skriker.
- Hvor faen har du vært? - Kjøpt meloner. Det var tomt.
Bøtta blir skutt av hundreåringen, og du drar!
- Tøyser du? - Ser jeg ut som jeg tøyser eller?
Halve organisasjonen og 50 millioner er borte, og du kjøper frukt!
- Melon er ikke frukt, men en grønnsak. - Det driter jeg i!
Det handler ikke om det. Du må aldri tvile på meg, forstått?
Det skal jeg ikke.
Hvor skal du? Stopp! Hvor faen skal du? Du går ingen steder.
Stopp da, for faen!
Pokker!
Jeg skal klippe av... Sånn.
- Har du fått ut alle kulene? - Unnskyld, jeg burde ha gjort noe.
Du burde ha informert meg om de stjålne pengene!
- Nå er jeg også innblandet! - Det er ikke mine penger ennå.
- Jeg vet ikke om jeg er med og deler. - Jo da!
- Så han er med? - Du får også en slant, Gunilla.
En slant? Jeg er like innblandet i møkka som dere er. En firedel går bra.
- Solen steker. Blir dere med og bader? - Nei!
- Julius, skal vi ta et bad? - Nei, for helvete!
- Kanskje Sonja vil bade. - Nei.
- Hva skal vi gjøre med ham? - Kanskje tenne på bilen.
- La ham ligge. - Noen må gjøre noe med ham!
Det blir vel jeg, for jeg er den eneste som tar ansvar her!
Ansvar? Så det er din ansvarsfølelse som gjør at det føles så trygt her nå?
- Det var du som viftet med geværet. - Han holdt på å skyte huet av oss!
- Skal vi raska på, så vi får dratt? - Jeg går og bader. Ring om det er noe.
- Hvor skal vi hente deg? - Jeg har jo ingen anelse ennå!
Kjøre omkring med en dauing... Jeg vet ikke engang hvem det er!
Nei, det kan man aldri vite.
Folk kan se ut på én måte, og så viser det seg at de er en helt annen.
I Paris våren -68 gikk jeg på fest-
- med Herbert og hans søte, lille kone.
Det var hos den franske utenriksministeren.
- Deres majestet, god aften, velkommen! - Her er mannen min, Herbert.
- Og vennen hans, Allan Karlsson. - Velkommen.
Nei, Jean-Claude, ikke nå.
Det er jo deg. Prøver du å gjemme deg?
- Hva gjør du her? - Unnskyld, men har vi møtt hverandre?
- Kjenner dere hverandre? - Nei, han blander meg sammen med noen.
- Jean-Claude Pistou, min tolk. - Nei, det er Vladimir Karpov.
Se opp, han er en festløve. Vi hadde en stor fest med Stalin.
Pina dø som vi drakk vodka.
- Hvem er du? - Du vet veldig godt hvem jeg er!
Vladimir hadde lekt karneval i flere år hos den ministeren.
Det gjorde franskmennene litt pratesugne.
Gi oss ett navn!
Og Ryan Hutton på det franske CIA-kontoret...
...han ble også litt nysgjerrig.
Hvordan kjenner du Vladimir?
- Herr Popov førte oss sammen. - Julij Popov, fysikeren?
Vi hadde en fest med Stalin og Kirov og en KGB-type, Alexander.
De danset en kosakkdans.
Jeg syns ikke at menn skal danse.
Men hvis jeg blir veldig full kan jeg tenke meg en masurka.
Eller en pols. Pols er bra. Men helst masurka. En bra, rask dans.
Jeg skjønner, Allan. Du kjenner mye folk og er sosial.
- Ja. - Vil du hjelpe oss?
Ja da. Er dere i knipe?
Takk!
- Jeg ser etter Popov. - Han er der borte.
Gubbegrepet.
Har du begynt med "gubbegrepet"?
Nei, har du sett... Hva gjør du her?
Kjære venn, så mange år siden... Kan jeg?
Amerikanske cowboystøvler.
- Her er min sønn, Oleg. - Ja ha, din sønn?
- Er det ekte Amerikanske støvler? - Ja, de er fine.
- Kan jeg få dem? Vær så snill? - Oleg, hold opp nå.
- Han kan få min... - Ta denne, den er også amerikansk.
Nei, det trengs ikke. - Oleg!
- Hva sier du? - Tusen takk.
Ja, ja, det går bra. Slit den med helsa.
Nå, kjære venn, si meg hva du gjør her i Moskva?
Vel, CIA har problemer, så de ba meg om hjelp.
Så jeg tenkte kanskje du kunne... - Hva faen er dette?
- Vask hendene dine. - Jeg har alt gjort det.
Gjør det en gang til.
Min venn, jeg vil virkelig hjelpe deg, men jeg kan ikke. Jeg har familie nå.
Hvorfor ikke?
Hvis jeg stjeler hemmelig informasjon, dreper de meg og familien.
Kan du ikke bare snakke med folk i Kreml?
KGB må ha noe som de vil bli kvitt.
Jeg ber om unnskyldning, min venn.
Ryan Hutton, sier du? Og du har et møte med ham i Paris?
- Kan du skaffe interessant informasjon? - Ja, selvsagt.
Hutton ble glad for skrapet fra russerne.
- Hvor mye penger vil han ha? - Ingen penger, bare...
Gi ham bare litt av deres informasjon.
Kontraspionasje. - Det fungerer utmerket, Allan.
Plutselig var jeg dobbeltspion.
Eller spion, jeg vet ikke. Det var jo aldri noe hemmeligstemplet i vesken.
Både russerne og yankeene tømte papirkurven rett ned i den.
Det ble liv i leiren likevel.
Det var til og med en og annen som strøk med, dessverre.
Det er jo sånt folk gjør i en kald krig, i og for seg.
Hør her, vesken...
Jaså, sier du det?
Gi meg den kofferten. Kjør!
Folk ser ofte ut på én måte, men viser seg være noen andre.
Amerikas nye president Ronald Reagan så ut som en skikkelig rakker.
Det var han også, så det gjelder kanskje ikke alle.
Samme knapp starter og stopper innspilling. Man bare veksler.
"Toggle"? Snakk engelsk.
Jeg tåler heller ikke disse tekniske duppedittene.
Kan de ikke ha en vanlig kassettspiller?
- Mr President? Har du tid? - Start...og stopp.
- Uten muren får rosene mer sol. - Som du maser om den muren!
Muren skal bli der. Forstått, din drittsekk?
Som du maser om den muren!
Muren skal bli der. Forstått, din drittsekk?
Jeg vil ikke at ekle skapninger invaderer hagen min.
For siste gang: Ikke riv muren!
Dette opptaket...
...bekrefter det jeg alltid har mistenkt.
Han er livredd for tanken på at vi skal ødelegge denne muren.
Han vet at om vi gjør det...
...vil det russiske folk beseire verden...
...uten noe våpenbruk.
Da min gamle venn Popov falt av pinnen, satte jeg vesken på hylla.
Men pjokken hans kom innom iblant.
Å ødelegge en så enorm mur med hakker og bare nevene...
Det er synd og skam.
- Skål for pappa! - For pappa!
Utrolig! De har kanoner i hele øst- blokken, og de står og hakker i vei...
Hva er det...hm...hallo?
Så når du er 100 år svarer du ikke i telefonen lenger?
- Er det Oleg? - Du fikk mobilen for å ha den med!
- Joda... - Ok, beklager.
Gratulerer med dagen! Hva driver du med?
- Jeg tar meg et ettermiddagsbad. - Et ettermiddagsbad?
Like herlig som alltid. Ble du feiret? Hva er planen for i kveld?
Vi skal visst tydeligvis flykte her, hvordan de nå fant på det...
- Flykte? - Ja, noen daua og nå skal vi flykte.
- Skynd deg, Benny! Vi må vekk herfra! - Vi må vel pakke mat og klær.
- Har Julius ringt ennå? - Nei.
Oi.
- Har du funnet noe? - Hva?
- Angående hundreåringen. - Nei, nei...
Bøtta Claesson har visst en bror her i traktene.
Ricky heter han. Han har sett hundreåringen i Sjötorp.
- Sjekk det opp. - Ja da.
Jeg skal ha kofferten min her på Bali i morgen.
Ja da. Jeg skal til Sjötorp først. Jeg drar dit selv, ingen assistanse.
- Jeg kutta fotlenken, den er borte. - Tåta! Få Bali inn i ditt tjukke hue.
Forstår du - Bali? Ellers lager jeg mat av deg.
Jeg serverer deg konfitert i begravelsen din.
Jaha... Mat - jeg forstår ikke. Hvorfor mat?
- Det er du som blir maten! - Jeg er mat...
Du blir maten, for vi har drept deg, tilberedt deg og servert deg!
Helvete, satan! - Ikke du, jeg kolliderte nesten med en buss.
- Kan du ikke engang kjøre bil? - Jeg kommer tilbake.
- Er han russer, Oleg? - Ja, han er russer.
- Han flakker over hele verden. - Har du referanser på ham?
Referanser? Det er Popovs sønn. Jeg har kjent ham lenge.
Det holder vel med at han vil hjelpe oss.
Eller har du en doktorand som du vil ringe, en som har laget en avhandling?
"Forfulgt av dritfarlig mc-gjeng", 180 poeng.
- Men for en idiot... - Pokker til smal vei...
At det skal være så jævla... Nå skal vi se her.
Faen ta deg!
Pokker, som han kjører!
- Hva faen gjør han? - Brems!
Hva faen?!
Nå er karusellene i gang. Dæven, som han fløy.
- Var det alt? - En...bensinkanne.
- Med bensin. - Har du egen kanne?
- Nei. - Nei vel.
- Og så en lighter. - En sånn?
Ja. Vi skal grille litt også.
Kjøtt. Jeg er gal etter å grille.
- Det er jo tid for det nå. - Ja, det er det.
Men hva er det der...?
Faen!
Men så dæven døtte meg...!
Han virker ikke så talefør. Så synd, han som var så ivrig.
Pokker ta!
- Lever han? - Ja, men han blør fra hodet.
Hallo!
Åh...
Fy pokker...
- Inn fort nå, for helvete! - Hva pokker er det med folk?
Stjele bilen min midt på lyse dagen. De burde sitte inne.
Han blir overrasket når han åpner bagasjelokket.
- Fins det ingen kompresser? - Du får ta en gardin eller noe.
- Det må være noe rent. - Hvem er det?
- Han har blitt påkjørt. - Men hvem er det?
- Han ligger og blør. - Kan ingen si hvem det er?
- Han prøvde å skyte på oss. - Ja, det gjorde han!
- Når han våkner, skal han ha kofferten! - Gi bort 50 millioner?!
- Er du dum, eller? - Han skjøt! Det er ikke verdt det.
- Allan, de vil gi bort pengene våre. - Det er for faen ikke pengene våre.
Hvor skal vi nå, da? - Kan du ringe Oleg nå, Allan?
Jeg fant blod, og i hånden har jeg en tomhylse. En patronhylse.
Avløst, ja.
Hva? Ja, jeg tror du må sende en teknikker.
Han våkner nå.
Her får du din jævla koffert, så lov å la oss være i fred nå!
- Hva? - Du får kofferten som du lette etter.
Så, vi ringer ikke politiet, bare du stikker av og lar oss være i fred.
- Kofferten min? - Du forfulgte oss og kjørte forbi...
Jeg tror at vi tre skal ta oss en liten prat nå.
Et øyeblikk.
Det er memoria damnum, et hukommelsestap.
- Pokker heller! - Det var det mye av på hjemmet.
- Og liggesår. - Hvor lenge sitter en promemoria i?
Memoria damnum... Det kan vare noen timer eller dager.
- Resten av livet om han har uflaks. - Vi legger ham og kofferten her.
Jeg skal ikke gi bort 50 millioner til en som ikke vet at de er hans!
Der går grensen!
- Ja, hallo. - Drit i å si hallo!
- Hva holder du på med, Gjedda? - Vet du hvem jeg er?
Ja, jeg vet det. Vet du hvem jeg er?
- Nei. Hvem er du? - Ikke kødd med meg!
Hvis du kødder med meg, kødder jeg med deg for alvor!
Ovenfra, nedenfra og opp i ræva på deg!
Tror du at du er trygg fordi jeg ikke kan komme til Europa?
- Hallo, det er Allan. - Hvem?
Dette er Allan Karlsson.
- Allan Karlsson? - Allan Karlsson fra Malmköping.
Du og kompisene din er faen ta meg døde!
Hvis du vil drepe meg, må du raska på, for jeg er 100 år gammel.
Du blir snart daukjøtt! - Idiot!
Kjøtt?
Han sa at jeg var kjøtt.
Hvem var det?
Det sa han ikke, men han sa at han ville drepe til høyre og venstre.
Drepe oss?
Jeg skal faen ta meg drepe dem! - Patsy, ut av vannet!
Joe, reis deg opp!
Jeg må finne ut hvem Allan Karlsson er. Få meg på nettet.
Jo, jeg vet at folk som tipser er pålitelige mennesker-
- men du hører jo at det er dødfødt.
Det er jo et idiottips. En gammel kall og en elefant i skogen!
Nå kaster vi ut svinepelsen og kofferten. - Pakk sammen møkka!
- Jeg skal vekk herfra! - Stopp nå, Gunilla!
Først skulle vi liksom dele likt og være solidariske med andres penger.
Men nå er det ingen medbestemmelsesrett.
Hva vil du, Benny? Vil du dø her? Det er det du kommer til å gjøre!
Nei, jeg vil leve.
Hva er det for et jævla spørsmål å stille ham?
- Hallo. - Hei, Allan. Det er Oleg.
- Oleg! - Hør her, vi lander snart.
Hvor flyr vi etterpå? Vi trenger landingstillatelse. Hører du meg?
Hold linjen litt, Oleg.
Gjedda, hvor skal vi dra? Vi kan dra hvor pokker vi vil.
- Jeg vet ikke. - Si det første som dukker opp, bare.
- Bali... Er det et sted? - Det er en øy det, for svingende.
Hallo. Bali!
Bak slagglageret? Hva?
Unnskyld, det låter litt rart, syns jeg.
Men jeg må vel få si hva jeg mener?
Jo, jeg skal ta det. Jeg drar dit.
- Ja, hallo. - Du hadde rett.
Sidesporene hadde ikke noe med hundreåringen å gjøre.
Andrén gikk ut med en internasjonal ettersøkning og fant Bolten og Bøtta.
- Bolten er i Djibouti. - Hva er det da?
- Det er en liten stat i Øst-Afrika. - Jaha, hvordan havnet han der nede?
Aner ikke.
Har de DNA, så de vet at det er ham?
Nei, ikke ennå. Selvmordsbomberen laget pytt i panne av torget.
Jaha... Og hva har hendt med Bøtta?
Ham har de funnet i Riga. Han ble klemt sammen i et bilopphuggeri.
Teorien din var jo at han ble skutt i Sjötorp. Vi fant jo blod.
- Det var elefantblod. - Elefantblod...
Bøtta hadde ingen skuddskader, bare skader fra å bli klemt ihjel.
Ifølge SKI var det bare elefantblod i Sjötorp.
Og Gjedda, hvor ble det av ham?
Ingen kobler ham til hundreåringen. Etterlysningen er ikke vårt bord.
- Så vi har ingenting på noen? - Nei, ikke noe kriminelt i alle fall.
Dette er jo utrolig.
Jeg har hundreåringen foran meg akkurat nå - og en elefant.
Å, fanken! Spør om han vil ha skyss tilbake til hjemmet, da.
Aldri i livet! Nei, du.
- Du kan droppe alt dette nå. - Ok, jeg dropper det.
- Jeg dropper det. - Tross alt, må jeg si at du...
Du har gjort dette jævlig bra. Bra jobba! Vi ses på mandag!
Vi ses på mandag. Ha det.
- Au! Det er veldig hardt. - Det skal være hardt.
- Men jeg...blodet stopper jo. - Gjør det selv, da.
Nei, jeg vil at du gjør det, selv om du er kjempedårlig til det.
100-åring fortsatt forsvunnet
- Hallo. - Jaså, du lever?
- Hvor faen er du? - Bali.
Bali? Nå kødder du vel med meg?
- Hva? - Hva da?
- Det er Allan Karlsson i bilen der. - Hvem da?
Patsy, se til venstre! Det er Allan Karlsson med min koffert!
Lurer på hvorfor vi mennesker trekkes til havet. Det er vel frihetsfølelsen.
Gjør noe! Smell inn i bilen!
For et smell!
Bali er en herlig øy.
Hallo? Er du der i telefonen?
Ja, dæven du...
Ja...
- Pokker, har du fått malaria alt? - Hva?
- Du er jo blek som et laken. - Nei...
Det er litt mye rot akkurat nå. Jeg vet ikke.
For svingende, hun vil jo ha deg!
Ja, jeg vet det. Det er nettopp det...
Det begynner å bli alvor nå. Jeg må bestemme meg, liksom.
Jeg går og henter hver vår til.
- Det er ikke alle forunt. - Hva mener du?
Jeg mener, å ha det som dere har.
Det er få forunt.
Gå ned til henne og si det bare.
- At det ikke er alle forunt? - Nei, som du roter til alt!
Gå ned nå.
Ja, altså... Jeg forstår hva du mener. Jeg tenkte mer på at...
Ja, det er ikke alle forunt, som sagt.
Men man vet aldri. Det kommer en dag i morgen også.
- Hva faen sa du til ham, Allan? - Hvorfor skriker hun til deg?
Det er mange som har skreket til meg i mitt liv.
Alt fra konduktører til diktatorer.
Den første som skrek til meg var moren min.
Jeg husker vel ikke at hun skrek, men det gjorde hun nok.
Og jeg skrek vel også. Det er jo det nyfødte gjør...
...første gang de ser seg omkring.
Tekst: Nina Maria Eidheim www.undertext.com